ВЪЗКРЕСЯВАНЕТО НА АДАМ
Translation ZALMEN BEHAR
Някога имах прекрасна родина.
Дъбовите дървета израстваха толкова високо там.
Виолетките кимаха леко.
Беше като сън.
Тя ме целуваше на немски и ми говореше на немски.
Трудно ще повярваш колко добре звучаха,
думите, "их либе дих", обичам те.
Беше като сън.
Адам.
Тел Авив, 1961г. Пансион "Рут Еделсон"
Адам, време е.
О, хазайката ми Рут Еделсон. Нека те попитам нещо.
Дали съм все още красив тази сутрин?
Кажи сега истината, хайде.
Разбира се, Адам.
Не мисля, че има време за закуската.
Знаеш, че никога не съм питал.
Мила моя, на колко си години?
Прости ми, ти си вълшебница. Ти си чародейка.
Ти си измамила времето. - Адам, моля те.
След като заспа снощи, скъпа,
лежах там. Мислех си,
"Боже мой, кожата на тази жена е неестествено гладка".
Тя е като порцелан.
Всъщност, мога да видя моето отражение в нея.
И така, какво криеш там?
Скъпа, покажи ми.
Покажи ми, покажи ми. - Адам.
Ела тук, само малко да погледна.
Синина?
Съжалявам, Адам, повярвай ми.
Прости ми, Адам.
Добро утро, Адам. Всичко е готово за тръгване.
Добре, не забравяйте тази "Оливети" моля.
Няма, приятел, хайде.
Прости ми, Адам.
Не трябваше да им се обаждам.
Моля те, прости ми.
Всичко е наред, Рут.
О, имаш вкус на...
сапун.
И така, защо го направи, Адам?
Направил? Какво мислиш, че съм направил?
Знаеш, този стар магически трик,
където отделяш гръбначния стълб на жената от черепа й.
Задушавайки хазяйката си.
О, това е... това е нелепо.
Не, той не е искал да я нарани.
Просто е искал да го върнем в дома отново.
Нали, Адам? - Да, уау, уау.
И така отново бях върнат
в дома ми в пустинята,
в института "Сайслинг",
създаден от американския филантроп Ребека Сайслинг
като център под ръководството на д-р Натан Грос
за иновативни терапии
и като дом за оцелелите от нацистките лагери.
Мохамед, много си учтив, приятелю. - Аллах, да те благослови.
Видя ли това?
Хайде. Големия човек те чака.
Адам.
О, това е голяма прегръдка. - Той се върна.
Аз също съм толкова щастлив да ви видя.
Да, все още метеш. Разнасям ли...
Не искам да разнасям пясък на твоя под.
И поздрав за Ребека.
Всичките ми най-добри приятели.
Какво е това? О, транспорт.
Всички ли са полудели? Ами...
Двеста долара. Адам, укривам ги от месеци.
Трябва да ми кажеш какво да правя.
AT&T, г-н Блум, Ню Йоркската фондова борса.
Ето, дайте ми ги. Ще ви ги удвоя за нула време.
Адам. - Да?
Колумб евреин ли е бил?
Да, да, г-жа Липовиц. Колумб определено е бил евреин,
но също така и италианец, така че всъщност,
не бих се доверил на италианец, и вие не би трябвало.
Да, вярно е, те са група от просветени.
Но те прегърнаха военщината,
и сега очакват всеки да прости и да забрави.
Моят влак. - Да.
Ти.
Артър, знаеш, че г-жа Сайслинг строго забранява
всяка форма на локомотивно горене в Института.
Моят влак. - Артър...
Знаеш за какво говоря.
Събратя оцелели, толкова е хубаво да се върна тук, в Института,
макар и не като пациент, не като морско свинче.
Не, този път, имам мисията
да разоблича безумието
на медицинския персонал тук в института "Сайслинг",
небрежността, д-р Шапиро,
безсилието на г-н професора Натан Грос, и други.
Той лъже. От кого е упълномощен?
И ето я тя идва.
Мога да чуя нейните планомерни стъпки
и неравномерен сърдечен ритъм.
Медицинска сестра Джина Грей,
перла в бунище,
книга с правила,
и с този страхотен задник.
Артър, моля те спри.
Не. Не.
Адам. Ще дойдеш ли с мен?
Д-р Грос иска да те поздрави.
Не. Не.
Бихте ли погълнал тези хапчета, г-н Блум?
Хм, не сега.
Малко си отслабнал, Адам.
О, да, жадувах за теб, мое дете.
Нощите бяха най-лошото, знаеш.
Хм. Чувала съм за твоите нощи.
Но съм сигурна, че не си искал да нараниш хазайката си.
Влизай, Адам.
О, ела тук, Джина. Нека да помириша нещо.
О, да, точно както си го спомням.
Докосни ме.
Влизай вече.
Да, обичаш да правиш това, нали, Адам?
О, о, да... резкия преход.
Един момент тук... - Знаеш ли, Адам...
Не мога да проумея, защо не успяхме да ти помогнем?
Ти си блестящ човек. Наричали са те гений.
Име: Адам Щайн, близък роднина: няма никакъв,
номер на ръката ми: 76345.
Грос, вкарай го в архива и ме пусни да си отида.
И все пак, виждаш, с всичките си знания,
с шестото, седмо чувство, ето те тук
обратно в Института след като си опитал да убиеш жена
преди по-малко от 24 часа. - Това е лъжа.
Не, това е лъжа.
Да. - Не, това е лъжа.
Една жена на име Рут Еделсон.
А ти, Грос, ти си... ти си една смешка.
А, искаш ли да ми кажеш защо?
Да, връщайки се там, е абсурдно да се вярва...
в каквото и да било. В слънцето не вярвахме.
И все пак ти, точно тук, ти вярваш в чудеса.
Ти не само вярваш в тях, ти зависиш от тях.
Това не е само смехотворно, това е "хуцпа". (безсрамие)
Адам. - Да?
Само един човек в този институт, може да прави чудеса.
Това са циркови номера.
Мога да те науча на тях за един ден. Слушай, Гроси.
Аз бях звездата на твоите...
медицински експерименти, и ти са провали страхотно.
Така че да не си посмял да ми говориш за чудеса.
Сега, разбира се, моята работа е да провалям.
Аз съм болния умираш клоун. Добре, това ми е работата.
Но какво си направил да ми помогнеш, да помогнеш на някой от нас?
Не, ти си прав.
И съжалявам от дъното на сърцето си.
Докато го знаеш.
Сега нека да видим какво става с твоите прекрасни лични неща.
О, сега, чакай малко. Моля те.
Адам, спри.
Това не беше твоят ден, нали, докторе?
Малко магнезиево мляко. Това ще реши проблема.
Запек, това е ужасно нещо, но не се напъвай.
Стига. - Не трябва да страдаш по този начин.
Само ако използваше твоята дарба малко по-конструктивно.
О, да можех, ако исках. Но, знаеш, че не искам.
Не, аз ще бъде твоето чудо,
каквото не имало досега.
Чували сме всичко това преди, Адам. Хайде иди си почини.
Иди си, вече. Махай се оттук.
Откъде по дяволите идва всичко това?
И няма пулс.
Може би след сто години, ще знаем как да помогнем
на такива като Адам Щайн в този свят.
Адам. - Отдръпни се, Рахел.
Адам. - Махни се от него, Рахел.
Време ли е, Адам?
Отдръпни се от него, Рахел.
О, благодаря на Бога.
Раждането на Месията.
Знаех си. Започна се.
О, не!
Хубаво е, че се върна, Адам.
Берлин, 1926г.
Г-жа Фогел, уискито в бебешко шише, моля.
Жена ми, Гретхен. Малката Рути.
Благодаря ви, г-жа Фогел.
Ах, малцово уиски.
Това е за здрав сън нощем, нали?
Добре, моля.
О.
Гретхен. Толкова сладка.
Бля. - А, тя не го хареса.
Най-скъпия Страдивариус. Ето започваме.
Берлин, 1930г.
Дами и господа,
майне дамен унд херен,
Адам Щайн.
Жена ми, Гретхен. О, толкова е красива.
О, не, не, все ти трябва да оцеляваш на сцената.
Не ме плаши така. Скъпа моя.
Доброволец. - О-ха ха.
Да, ха-ха. Всеки обича това.
Не, ти доброволстваш твърде често.
Този човек, моля, може ли? - Моля ви, не.
Моля ви, моя поглед веднага попадна върху вас, моля ви.
Такова добро попадение, аплодирайте го.
Той е срамежлив.
Добре, срещали ли сме се някога? Познаваме ли се?
Не. - Не.
Добре.
Този млад мъж, дами и господа,
не е искал да идва на Цирка на Адам тази вечер.
Този човек е имал други планове. Тази вечер той е смятал...
да отнеме живота си.
Не, приятелю, не. Моля те, не си отивай по този начин.
Нека малко да баберкувам, само малко.
Може би има някои добри новини тук. Нека да видя.
Приятели, тук имаме възпитаник на университета Хайделберг.
О, все пак, явно не е някой ученик-звезда.
Това е "Цуклот 17", успокоително за животни.
Да, за трайно облекчение на болката.
Да.
Ох. Ох.
Кажи й да ме остави на мира.
Не притежавам силата.
Чу ли, за какво те моля?
Щях да чуя, ако исках. Но, не искам.
Какво по дяволите правиш?
Млъкни, скъпи, и се раздвижи.
Ти си луда. Ще повикам нощната медсестра.
Тук съм на вашите заповеди? Адам?
Берлин, 1936г.
Дами и господа, сега представяме на сцената, дъщеря ми,
удивителната, хитричката, Мис Рути.
Да, да, да.
Не е ли невероятна?
Ти си моят ангел. Не се плаши.
Не можеш да виждаш нищо, нали, Рути?
Не. - Не. Тя казва, че не.
Тя гледа подозрително към мен, моята скъпа съпруга.
О, обичам да получавам усмивка от жена ми.
Аплодисменти за нея.
Какво има там? Ах, обичам това.
Оу. Жена ми, Гретхен.
Вдигам първия нож, така че абсолютна тишина.
Ето започваме.
Рути, недей.
Тя ще направи всичко, за да избегне тази част.
Не ти харесва тази част, но без хитринки. Това е...
Когато надигна кърпата и намигна на публиката
и те полудяха, направо ме разби.
Това остава в шоуто. - Татко.
Ти си един малък гений, мисля. - Тате, има един човек.
Това спонтанно ли беше, или си го репетирала?
Кажи ми. Това е твоята роля. - Адам, това е той.
Фолк.
Е, г-н Щайн.
Всички артисти трябва да са членове на Театралната камара на Райха.
Ти не отговаряш на изискванията.
Никакво чувство за хумор.
Кажи ми.
Дали твоите хора харесват онази сценка с мечката?
Застреляй я.
Ти беше предупреден, Адам.
Аз не се занимавам с политика.
Всеки обича цирка.
Е, трябва да призная, че нещата бяха по-безинтересни тук.
Изглежда невероятно.
Човек, на който едва вчера му изтичаха потоци кръв от неговите пръсти.
Да не говорим за тумора на панкреаса, който имаше през март.
А инфаркта през лятото.
Човека направо изплю част от белия дроб.
Имам предвид, това е невероятно, такова самоунищожение.
Невероятното нещо за Адам Щайн
не е контрола върху тялото му.
А властта му над теб, Натан. - Какво?
И няколко други членове на персонала, който мога да назова.
Спокойно, Ури. Яж си пастета от гъши дроб.
Адам. - Виж кой е тук.
Ето го и Улфовиц, за Бога, изглеждаш направо ужасно.
Това просто не е добре.
Ах, Рахел, о, тиквичке. Красавица, абсолютна красавица.
Зилда, скъпа, дръж небето да не падне, но седни.
Адам, Швестер отново е сънувала нейните глупости.
Тя казва, че е скоро, много скоро. - И е права, Улфовиц.
Да, прекрасно, какво беше? Кажи ми.
Той дойде отново снощи. Шшш. - Това е тайна?
Архангела.
Той лежеше до мен и каза:
"Този път Адам се завърна за да поведе нас страдащите,
"тези със сините номера, през пустинята.
Портите на рая ще се отворят и... "
Разбира се ще го направя, Рахел.
Този ден е близо, но все още не е настъпил, скъпа.
Нека първо обядваме.
Ще го обявя и поведа и ще ви спася.
Аз, клоуна?
Видя ли това?
Знаеш ли, че взима пари от пациентите?
Инвестиции на фондовия пазар.
Грос. Ти?
За Института, Слоним.
Искам да кажа, какъвто и да е, той е много проницателен финансов съветник.
Ти си по-лош от Рахел Швестер там.
Тя мисли, че той ще ги поведе всички към Спасението.
Адам, трябва да говоря с теб.
Не, по-късно, по-късно.
Какво е това?
Какво е това, Адам? Тропот от копита ли?
Грос.
Кой е пуснал куче вътре тук?
Натан, кой е пуснал куче вътре тук?
Какви ги говориш?
Няма куче тук.
Когато за първи път дойдох тук,
ми обещаха, че никога няма да има никакви кучета.
Как можа?
Успокой се.
Едуард, как си днес?
Боже мой.
Адам.
Адам, всичко е наред.
Добре.
Хайде, Адам, хайде.
Добре.
Да, добре.
Добре. Да.
Щелринг, 1944г.
Татко.
Ти си моят ангел, Рути. Не се плаши.
Ти.
Е, Адам Щайн.
Най-смешният човек в Германия,
докаран точно в Щелринг, от всички възможни места.
Ела тук, Адам.
Аз съм комендант Клайн.
Не мога да ти опиша колко съм щастлив да те видя тук.
Сигурно си го виждал в цирка в Берлин.
Той може да имитира всякакъв вид животно.
Такъв клоун.
Хайде, Адам.
Направи някой трик.
Разсмей ни.
Мамо, мамо. - Рути?
Къде ме водиш?
Не, не, не.
Сега имитирай куче за Рекс.
Ти го направи приятел, Адам.
Миризмата на евреин обикновено кара Рекс да се разяри.
Сержант, заведи г-н Щайн в клетката на Рекс.
Не, Адам... на четири крака.
Така е по-забавно.
Хайде, Адам...
или Рекс ще изяде цялото месо.
Проследих кариерата ти, Адам.
Ти си следвал философия в Хайделберг, нали?
Странно, че не сме се срещнали там. - Хер Комендант, моля.
Аз съм страстен наблюдател, изучаващ семитското явление.
Разбира се, ти не си средна проба,
най-известният клоун на Германия.
Ти си свръхчовек, Адам, на практика ариец.
Така че вероятно ще можем да си помогнем взаимно.
Главата долу. Не гледай към мен.
Живот за живот. Моя за твоя.
Остани тук с мен, карай ме да се смея,
дръж съзнанието ми извън нещата навън.
Повярвай ми, това е неблагодарна работа.
Жена ми и дъщерите.
Какво беше това?
Говори, Адам. - Жена ми и дъщерите.
Вече се пазариш, Адам.
Семитския феномен в действие,
точно тук в краката ми.
За съжаление, съм само унтерщурмфюрер.
Не определям аз правилата. Но ще видим.
Да, имаме достатъчно време.
Рекс.
Давай, Адам.
Чудесно, Адам.
Сега, яж. Яж.
С апетит.
Нищо с животински нокти или лапи.
Сайслинг ми даде думата й.
Стая 285 се намира в отделението за болни под наблюдение.
Това е извън пределите.
Сега, Джина ми каза, че отново си спал на пода снощи.
О, така ли ще ме прекършиш, Грос, с едно куче?
Е, добър опит. Но погледни ме.
Виждаш ли? Усмихвам се.
Не, всъщност, Адам, ти плачеш.
Това е... Да, ти кучи сине... вода.
Аз... аз пих вода като идвах. - През очите си?
Хайде, Адам, можеш да се справиш по-добре.
Добре, готов съм за теб, Франкенщайн.
Ако експериментите са твоята игра, тогава нека играем.
Направи най-добрия си опит, но преди да ме излекуваш,
всички вие ще се побъркате.
Вратата към 285-та е заключена.
Радвам се да видя, че се чувстваш по-добре, Адам,
но сме малко заети в момента.
Не сега.
Ти и аз, мила моя, ще плачем заедно,
и аз ще пия сълзите ти.
Да, умея да обичам много дълбоко, да създавам върховна романтика.
Разбираш ли, скъпа моя...
Има правила, Адам.
Състрадание. Милост.
Ти си медсестра. Какво стана с...
Щом нарушиш най-малкото правило, нарушаваш цялата система.
Знаеш ли кой също е голям вярващ в правилата?
Хм?
Комендант Клайн.
Оу.
Какво ужасно изречено нещо.
Да, добре, оскърбявам само хората, които обичам.
Ти не ме обичаш. Ти се отнасяш с мен като куче.
Да, точно. О, но ти толкова грешиш.
С теб, губя контрол.
Когато душих хазяйката,
кой мислиш, че душах всъщност, Джина?
Теб. - Копеле.
Направи го. Направи го както те научих, скъпа.
Не, те ще ме чуят.
Направи го.
Да, долу на коленете си и лази.
Ето, точно така.
Да, но това звучи като шнауцер. Искам като вълкодав.
О, харесва ми.
О, точно така.
Толкова си подъл, скъпи.
Просто го върни, когато приключиш.
Нека да видим какъв звяр ни е довел Грос тук.
Нека да видим какъв си. Ела тук.
Ох!
Знаеш, че не можеш да бъдеш тук, Адам.
Хайде. Хайде, да вървим.
Лошо куче. Лошо куче. Лошо куче.
Добре, дай да видя ръката ти.
Казах му, че ще се върна, и то разбра.
Връщай се там вътре.
Вонята.
Лежи в собствените си проклети изпражнения.
Но служителя, този долнопробен гибон,
той не разбра.
Адам, спри. Престани веднага.
Кучи син.
Луд кучи син.
Преди Хитлер, бяхме мразени от останалата част на Европа,
обичани само от нашите евреи,
които по някакъв начин бяха убедили себе си,
че нашите два народа споделят обща съдба.
Двойка парий,
така бе казал, вашия човек Кафка, този откачен евреин.
Изникнали от еднакви дълбини.
Нищо чудно, че това е такава бъркотия
избълвана към вас от нашата среда.
Адам!
Долу, момче!
Без правила, има хаос.
Знам, че можеш да оцениш това.
Дори в цирка, има правила.
Хер Комендант. Тези камиони отвън, Червения кръст.
Шшш. Не чуваш Рекс да моли за услуги, нали?
Те отвеждат затворници за лагера "Матсдорф".
Помолете ги да отведат още трима.
Рекс знае ролята си: да служи и защитава.
Ти знаеш твоята: да ободряваш и забавляваш.
И кой знае?
Може би, това само по себе си може да спаси живот, нали?
Да. Благодаря.
Виж, Адам.
Виж какво намерих за теб.
Едно време е свирело в Дрезденския оркестър.
Има известно преосмисляне.
Имаме нова работа за теб.
Това е хубаво, Адам.
Адам Щайн?
Г-жа Фогел.
Слушай, Адам. Имам новина.
Тихо там.
Рути е жива, в Германия, на специално място.
Свири, Адам.
Ти плачеш, Адам.
Това е вода.
Пих вода преди това.
Убих ли го? - Почти.
Трябва да бъдеш по-внимателен, Адам.
Все още се нуждаем от теб. - Благодаря.
Слушай, Адам. Стига ми толкова.
След месец в навечерието на Пурим 1962-ра,
Ейб Улфовиц ще бъде мъртвец. - Какво?
Уших своята собствена плащаница от чаршафи.
Не казвай на Джина.
Няма да ме оставиш сам в тази лудница, Ейб.
Сериозно, Адам.
Аз и... и Той,
ние ще приключим веднъж и завинаги.
Искам да знам как...
как Той може да бъде толкова жесток.
И ако Той няма да дойде при мен, аз ще ида при Него,
и ти ще напишеш моето славословие.
Добре, аз ще напиша твоето славословие.
Такова красиво дете, моята малка Наоми.
Не изглеждаше изобщо като мен.
Приличаше изцяло на майка си.
Напиши го, Адам.
Какво да напиша, Волфи, адресирано до кого, Бог?
Бог отиде на обяд.
Той остави бележка, виж... виж на ръката си.
Не произнасяй това име. - Ти няма да се самоубиеш.
Ти ми напомняш на равин Лихтенщайн,
който там в Щелринг твърдеше,
че нашето унижение не е дело на Бог, а на Сатаната.
Слушай. Но аз твърдя, че престъпленията на Клайн
са престъпленията на Хитлер,
но престъпленията на Хитлер са престъпленията на Господ.
Не, не, не, не, Адам. Отиди да си починеш.
Ще направим това по-нататък.
Но чакай, чакай, Волфи.
Това нещо в 285-та лае като куче,
мирише на куче, но зъбите?
Знам ли, Адам?
Това е просто някакво лудо дете отгледано в мазе
с верига около шията му.
Дете?
Грос казва, че е опасно. Никой не отива близо до него.
Той е специален проект на Грос.
Значи ти си мислиш...
Мислиш си, че си единственият? Така ли?
Да. Нека да ти кажа...
О, има и други.
Аз, например.
Да.
О, да.
Аз съм фокусник.
Аз съм изрод. Аз съм чудовище.
Аз съм гений.
Но истинския гений, това си има цена.
Да, певицата отива в операта.
Математика разкрива тайните на Вселената.
Но аз? О, моя талант, безполезен.
И така бях белязан за цирка.
Съдбата ми бе за второстепенни спектакли.
И за кучешката колиба. Да.
О, ти не знаеше това, нали? О, да.
Цяла една година, ядох от кучешка купа,
живях на четири крака,
спях в кучешката клетка, срах на земята.
Учих се от господаря. Щурмфюрер Рекс.
Но сега виждаш ли къде ме доведе моята дарба?
Сега, дръж, ела тук.
Чакай, чакай, ела тук. Шшш.
Дръж. Дръж.
Да, нека да видя това.
Кучето, което не е куче, детето, което не е дете.
Така изглеждаха, там в лагерите,
хлътнали бузи, туберкулозен гръден кош,
и вътре в почернелите очници,
тези болни очи със страх, но живи.
Стига, Артър.
Адам.
Засрами се.
Това е място за оцелели, нали? - Да.
Е, какво прави това момче тук?
Защо... какво правиш с този гребен?
Джина, не го прави... Не прави това с гребена.
Е, д-р Грос го доведе. - Да, Грос.
Той виеше и се хапеше,
просмукан в собствената си мръсотия.
Опитахме се да му свалим тази ужасна верига,
но видя, че все още е на него.
Никой няма право да бъде повече от мен, нито ти, нито кучето.
Повече какво? - Луд.
Той е по-луд от мен.
Ти не си луд. - Аз съм луд.
Ти си болен. - Не, аз съм луд. Ти си болна.
Това куче е по-висше от мен, разбираш ли това?
Не? Той е успял, там където аз се провалих.
Той е звездата на Грос.
Мисля, че имам право да кажа...
Че ме обичаш.
Как разбра, какво щях да кажа?
Защото мога да чета мислите ти.
Ти обичаш лудия, застаряваш, субчовек Адам Щайн.
Защо е това? Защо?
Здрав Адам Щайн, за теб, не е толкова привлекателен.
Това е важно да знаеш, наистина да знаеш.
Няма значение защо, но го правя с цялото си сърце.
Да, ти си курва, а аз те използвам.
Чуй ме, моята хазайка Рут, е от тихите,
да я шибаш е все едно шибаш масло.
Да шибам теб е като да шибам мотоциклет.
Ти си жесток, скъпи.
О, Джина, Джина, това е малко хумор.
Това е, което спасява всичко. Клайн го знаеше добре.
Можеш да отстраниш повече субчовеци за един ден
с чувство за хумор и "Циклон Б", отколкото само с "Циклон Б".
Това е комбинация.
Да.
Адам. Какво правиш там?
Адам, дявол такъв.
Е, Пурим е, в края на краищата,
и мога да взема друга четка за зъби.
Сега, обратно на работа.
Ние сме почти готови.
Все още си мисля, че изглежда доста...
Не знам... здрав.
Не мислиш ли?
Ще ти направим сенки около очите, за твоя костюм за Пурим.
Рекс, стой мирно.
И? - О, да, разбира се, да, да.
Ето така, Рекс. Да, ти си затворник.
Изглеждай уплашен, той е Коменданта.
Чудесно.
Ще се помни такъв Пурим.
Комендант, моето семейство.
Ти си утеха, Адам...
спасител на животи.
Преди да дойдеш, това направо ме убиваше.
Сега е по-добре.
Браво.
Браво, маестро.
Ууу! Адам, Адам.
Швестер. - Адам?
Ти изглеждаш днес толкова... необикновена.
Благодаря.
Кажи ми, грижиш ли се за това твое мустаче?
О, това така подхожда на една жена.
Това е много поразително нещо, разбира се.
Но не мислиш ли, че е малко топло
за вълнени килоти?
Благодаря.
Адам, молих се ти да се върнеш, и ти го направи.
Много хубаво, Швестер, да върнеш човек обратно в затвора,
когато той си прекарва прекрасно отвън.
Наздраве, Швестер. Ммм.
Приемам назначението. Ще бъда твой свещен вентрилоквист.
Но точно сега, трябва да поговоря с един човек за едно куче. Чао.
Горко на пастирите на Израел, които хранят само себе си.
Довиждане.
Не трябва ли пастирите да пасат стадата?
Довиждане.
Много съжалявам, че преди само се показах и избягах.
Ожаднях.
Измъчваха ли те? Кой беше? Голомб?
Тази малък Торкемада с дрънчащите ключове?
Щурмфюрер Слоним?
Можеш да ми кажеш.
Ти си единственият, с който мога да говоря в това затънтено място.
Да, ти не си фалшив.
И за мен това е... това е много важно.
Повярвай ми, мога да подуша някой от километри.
И така можеш ли, не можеш ли?
Ти и Адам Щайн срещу света.
Ти и аз, ще... отидем на пробна разходка.
Да вървим.
Да, знам, ти си куче. Разбирам.
Няма от какво да се срамуваш.
Не изпадай в паника.
Не, това е пране, мръсно пране.
Да, нека малко да обиколим.
О, виж кой е тук. Виж кой идва.
Наистина ли мислиш, че това помага на момчето?
Той е куче, Джина. Покажи малко уважение.
Хайде. - Ей.
Да, това е страхотния задник на Джина Грей.
Къш.
Да, виж, виж кой е тук.
Виж ги, хлапе.
Тези... тези отчаяни души имат... имат комини за сърца.
И Грос се опитва да ги излекува с мескалин, ЛСД,
хипнотерапия.
Знае, че не може да стане. А Сайслинг?
Да, тя също мислеше, че може да спаси тези ходещи надгробни плочи.
Мислех, че мога да ги спася, но никога не съм казвал, че мога.
Никога не съм им обещавал горящия храст.
Върви си, Артър.
Иди запали огън.
Как е плетивото, между другото?
Ти не си бунтовника, за които се мислиш.
Знаеш ли какво? Погледни там.
Има един човек, зад завесата, които ти дърпа конците.
Да, ще изнеса утре друга беседа.
Историята на драмата от зората на човека до настоящето
озаглавена "Уиски и Драматургия".
Опитай се да дойдеш.
Добре, всички сме тук?
Да, тук сме. Тогава нека да започнем.
Мм.
Кучето лае.
Но куче, което лае на сцената вече не е куче.
Тази бутилка, например, наливам.
Повдигам тази чаша към устата ми, и поглъщам.
Мм. Но дали всъщност пия,
или играя ролята на човек, които пие?
Затворете си очите. Да, точно така.
Не бързай толкова, Артър.
Първо трябва да се регистрираш, моля.
Име.
Швестер, знаеш името ми.
Артър, всички се регистрираме.
Име? - Артър.
Фамилия. - Файн.
Артър Файн.
Съвършено добре, Артър.
Швестер, докъде бях?
"Но дали всъщност пия алкохол, или... "
Точно така, приятели. Всички ние сме актьори...
в една драма, която и драматурга
и режисьора отдавна са изоставили.
Въпреки това, многоуважавани мои дами и господа,
дами и господа, да се спусне завесата е невъзможно.
Шоуто трябва да продължи.
Ей, какво става?
Той е пиян. Той наистина пие.
Адам, ти си лъжец. - Глупости.
Глупости, Артър. Това е вода.
От всички, точно ти, трябва да оцениш това,
на което се опитвам да науча тези хора, на хитрината,
на необходимата лъжа, която ни е нужна на всички, за да оцелеем.
Аха. Ето, ето един бърз пример.
Да.
Пренасяме се в 1945-та. Тъмно е.
Един човек тича през горите Налибоки
с коктейл?
Коктейл "Молотов", да.
Войната е свършила, но все още не всеки го знае.
Артър Файн е бил в лагери, избягал,
живеел нелегално, при партизаните Биелски.
Да, смях.
За нас, тогава, нямаше друг начин.
Но тогава идваш в Палестина,
този театър на абсурда.
И за известно време, забравяш първото правило на Драматургията.
Намираш си съпруга, дъщеря.
Но изглежда, само си спазвал
втория закон на Драматургията, паузата,
защото скоро пожара се разгаря отново.
Смехът изскача напред. Ти се смя, когато запали дома си.
Не. - Жена ти, малкото ти момиченце.
Копеле. - Себе си.
Тогава един ден, г-жа Сайслинг се появява в отделението за обгорени.
За щастие, номера ти от Дахау на ръката се е запазил,
и тя те разпознава като един от нейното стадо.
Ти.
Завеса.
Сега, смисъла на тази демонстрация?
Точно както тъгата създава сълзи,
така смеха създава радостта.
Не изглеждайте толкова ужасени,
многоуважавани мои дами и господа, смейте се, да.
Ако не бях в състояние да се смея там, щях да съм мъртъв.
Аз, ти, всички ние.
И в стая 285,
там седи млад пес, който се надсмива над всички ни.
Какво си мисли, че е по-добър от нас?
По-късно ще му дам няколко урока.
Отворете си устата.
Широко. По-широко.
Отпуснете мускулите на врата.
Бръчките на носа.
Поемете дълбоко дъх. Идеално.
Аа.
И се смейте. - Ха, ха.
По-силно.
Всички.
По-силно, по-силно. - Какво правите?
Всички. Знам, че боли, да.
Не. - Погледни ме.
Изгарям. - Не.
Аз умирам, но мога да се смея.
Не, спри! Спрете да се смеете!
Той е като куче. Той ни казва какво да правим.
Той му лижеше ботушите.
Какво искаш от мен?
Добре, ела тук.
Нека да ти свалим този нашийник.
Чревни кръвоизливи, подуване на крайниците.
Остра бъбречна недостатъчност, знаех си.
Знаех си.
Адам!
Гретхен.
Татко. - О, скъпа моя.
Адам. Опитай се да я намериш. Рути.
Адам.
Моля те, татко. Обичам те.
Адам.
Свири! Свири!
Тези хора имат нужда от маршова музика.
Свири!
Какво по дяволите е това?
Млъкни.
Той не е мъртъв, хайде стига.
Беше Пурим 1942-ра.
СС, минаваха врата по врата, прочиствайки гетото.
Моята Наоми, моята красива малка Наоми,
тя беше Царица Естер тази година.
Бях й ушил рокля и направих корона от тенекиена консерва.
Тази нощ след религиозната служба, се измъкнахме.
Нацистите бяха на няколко пресечки,
така че знаех, че имаме малко време.
Съвсем близо извън гетото, живееше г-жа Маршак.
Тя обикновено ми носеше палтата на децата си, за да ги кърпя.
И в нейната къща, имаше мазе.
И под мазето, имаше още едно мазе,
яма с капак.
В тази яма влезе... моята малка кралица.
Когато я оставихме там, можех да чуя нейния шепот:
"Защо, татко?"
13 месеца тя беше там долу, Адам.
Тя беше дете.
Нейното тяло трябваше да расте,
и тази корона,
тя никога не свали тази проклета корона.
Този безсърдечен, сляп, ням кучи син.
Защо?
Хайде, тиранино!
Защо? - Улфовиц.
Кажи ми защо? - Стига толкова. Ще нараниш някого.
Таршиш.
Това е смисъла. Заведи ме вътре.
Остави го да изпусне парата, моля те.
Нека го направи.
Защо, Господи?
Защо?
Липсваш му, Адам, на детето.
То всъщност не мислеше, че ще го нараниш.
То ли ти го каза?
Е, предай му, че си е по-добре без мен.
То гледаше току-що как пишеше.
Таршиш, това са глупости. - Не, Адам.
Махни се от мен, моля те. - Чакай, Адам.
Таршиш, уморен съм. Остави ме на мира.
Какво е това за Бога?
Не казвай на никого, става ли? Разчитам на теб.
Без луди неща. - Точно така.
Чакай, чакай.
Не ме гледай така, хлапе.
Бях болен. Умирах.
Бъбреците ми се разпадаха.
О, не сме подходящи един за друг, хлапе.
О, това няма да проработи.
Какво искаш, моята "Оливети"?
Какво, видял си ме как пиша славословието на Волфи,
сега искаш да напишеш моето ли?
Това е, това е много интуитивно.
Но не го прави така.
Направи го на хартия.
Чакай малко. Ще я блокираш.
Ето, ще я поставя на пода.
Опитай така.
Е, по дяволите, хлапе. Ти си малък маестро.
Защо, по дяволите, не ми го каза? Добре.
Виждам, че ти си съзнателно същество,
а на съзнателното същество какво му трябва?
Име.
Ето, може би нещо от това, което пишеш ще ни даде идея.
Така, нека да видим.
Ах, "фдг... фдга".
Да, около това има нещо мистериозно.
Но какво ще кажеш за нещо с малко символизъм?
Знаеш ли на кой ми напомняш?
Давид. Давид Рекс.
Да, цар на евреите,
потомък на Адам, праотец на Месията,
музикант, развратник
кръвожаден воин, построил Йерусалим,
докарал там Бога, в тази... кутия.
Да. Да живее Давид, цар на кучета.
Пурим, нашия ден за радост.
Да бе. Виж това Адам.
Искат да се обличаме в костюми.
Той ни спаси от Аман само за да ни хвърли на Хитлер.
Логиката не Бог не е същата като нашата, г-н Улфовиц,
дори не можем да проумеем Неговите методи.
2000 години стоим лице в лице, Той и ние.
Тогава той се обърна и насъска Рекс срещу нас.
И все пак, продължаваш да си вярващ, г-н Улфовиц,
и Адам също.
И вашите тиради, господа, са нищо друго освен манифести на вярата.
Швестер, това е много умно. Аз ли съм го казвал?
Разбира се. Всичко си записвам.
Oy, в скоро време, Адам...
Швестер, хвърли му някакви остатъци от храна.
Ах, еволюцията е упорита работа.
О, малкият ембрион се развива
милион години в този момент.
Хайде, имаме малко работа да свършим.
Пишете, Адам? Какво пише той?
Поезия, поезия, Волфи, чиста неподправена поезия.
Блумерс, г-жа Липовиц.
Посетете моя Цирк на Адам
за да видите чудният продукт на "Оливети" и Рекс.
Хайде. Хайде, да вървим.
Адам.
Не, не, не, напред.
Хайде. Хайде.
Давид.
Чакай, Адам, аз съм първи.
Бяхме стигнали до мазето на г-жа Маршак.
Тя беше там 13 месеца, Адам.
Колко е това в цифри?
13 месеца е...
Е, това е 390 дни, 9360 часа.
561,600 минути тя седеше там...
чакайки.
Защо, Господи? Защо?
"Нека на въпроса му скоро да бъде отговорено.
Подписано, Ейб Улфовиц".
Тогава ще кажеш погребалната молитва, Адам,
и може да поднесеш някакви напитки.
Ти преживя, нали? Това е важното.
Да, да.
Циркът тук ли е?
Да, разбира се, хайде.
Хайде, виж колко е развълнувана Рахел.
Хайде, да, всички елате.
Благодаря. Благодаря. Благодаря ти.
Благодаря ви, г-н Блум, да. Хайде, Артър.
Добре. Благодаря.
Прочети го отвън.
Ах, дами и господа, скъпи дами и господа.
Това е твоят голям шанс. Готов ли си?
Представям ви Царя на Кучетата,
Давид.
Браво, браво.
Съобщения от Давид.
За теб.
Какво? - Какво?
Какво прави той? - "AT&T се повишил с 300 пункта".
Браво, Адам.
Той се изразява чрез знаци.
Кога, Адам, кога?
Какво?
Той трака на машината безсмислици.
Натан, лекувахме това момче от два месеца,
като си проправяме път през неговата защита,
и ето че се появява Адам Щайн с една пишеща машина,
и ти сияеш пред мен сякаш си изобретил пеницилина.
Е, сигурен съм, че Адам ще бъде повече от доволен
да сподели тази чест. - Натан, моля те.
Адам е нестабилен.
Той е опасен.
Вместо да го ограничаваш, да увеличиш неговите лекарства,
ти му даде неограничен достъп в Института.
Затваряш си очите за неговия алкохол,
любовната му връзка със старшата медсестра.
Чети. - Какво искаш да кажеш, чети?
Остави Адам на мен.
"Страхотния задник на Джина Грей".
Знаеш ли какво?
Защо просто не оставим нашите пациенти да се излекуват един друг,
а ти и аз да седнем по пижами да си играем на карти?
Това е най-разумното нещо, което някога си казвал.
О, добре, добре, добре.
Това е моето момче, Давид. Това е моят цар на кучетата.
Не я яж... не яж хартията.
Оу.
Спри това. Ти не си куче.
Знаеш ли защо се върнах?
Можех да умра, хлапе, да.
Сърцето беше спряло.
Слоним удряше в гърдите ми, викаше името ми.
Нямаше какво друго да направи.
И аз се борих с Ангела на смъртта. Спрях го на вратата.
Знаеш ли защо? А?
Да те видя отново.
Ето затова.
Обичам те, хлапе. Но това не е много добре.
Ако се опреш на мен, и двамата заедно ще паднем долу.
Циклот 17.
Рекс би предпочел по този начин, не мислиш ли?
Когато руснаците пристигнат, ще го застрелят като куче.
Стани. Имам да ти покажа нещо.
Барон фон Хамдунг. Познаваш ли името?
Желязната индустрия, корабоплаване, нефт.
Малко след като избухна войната,
той бе обвинен в държавна измяна.
Всичките му имоти, швейцарски банкови сметки,
притежания, бяха национализирани.
Един умен счетоводител от СС...
е, мислех, че съм умен по това време...
бе поставен да отговаря.
Той бе най-щателен,
ето така той израсна толкова бързо в йерархията.
Но това досие, той остави настрана.
Всъщност, той го открадна.
И невероятно, то никога не липсваше.
Трета армия на Патън премина река Дунав.
Руснаците са в Берлин.
Това е края.
За мен, този документ е безполезен.
Но имахме сделка, ти и аз.
Живот за живот.
Така че тук.
Това е последната воля на фон Хамдунг,
правата над неговото жилище и вещи,
и ти си единственият бенефициент.
Ти беше добро куче.
Истината е, че можех да спася семейството ти,
но щеше да ме постави в неудобно положение.
Щеше да се наложи да давам обяснения.
Направи го.
Значи има живот в стария клоун все още, нали, Адам?
Берлин, в началото на 50-те години
Имението на фон Хамдунг
Да, да, ще отворя.
Адам Щайн у дома ли е?
Хер, Херман Лихтенщайн.
Равине.
Добре дошъл във Валхала.
Адам.
Погледни ни.
Как е възможно?
О, равине. Това е само динамит.
Строят един жилищен блок в съседство.
Но на моята земя, няма да се случи възкресение.
Имаш думата на фон Хамдунг.
Как ме намери?
Едва ли е трудно да се намери единственият евреин в Германия?
Ти си във вестниците, Адам, по кинопрегледите.
Нека те попитам.
Дъщеря ти, по-голямата, Рути,
опита ли някога да я намериш?
Такова ободряващо присъствие, равине.
Наистина озари стаята. - Съжалявам, Адам.
Но трябва да го спомена. Тя е мъртва.
И двамата сме. Какъв е смисълът?
Но щом трябва... Знаеш ли?
Да, направих го.
В продължение на четири години, търсих.
Използвах проклетите пари на фон Хамдунг добре, повярвай ми.
Тогава ми дойде на акъла, равине.
Ако тя беше жива,
значи тя е, която не ме търси.
Адам. - Тя щеше да е на 25 тази година.
Тя щеше да е чула за странностите на нейния известен баща,
който някога беше куче, а сега не повече от едно нищо.
И кой би могъл да я вини ако е избрала да остане смълчана?
Ние оцеляхме.
Това не е престъпление.
Престъпление е да обвиняваш себе си вместо тях.
Сега, слушай ме.
Тя е жива.
Тя беше в лагер за разселени след войната.
Тя се омъжи за един италианец,
и миналата година, те се преместиха в Израел.
Хайнц.
Тя живее като християнка в Хайфа. Съобщиха ни преди три седмици,
когато бе приета във Францисканската болница.
Те разгледали документите й и се свързаха с нас.
Болница?
Нацистите, са я наранили, нейното тяло и душа,
но тя е оживяла.
И сега, слава Богу,
си на път да станеш дядо.
Мисля, че е време да говориш с нея.
И ако не да ти бъде простено, то поне да бъдеш изслушан.
Равине, имаш нерви да дойдеш тук в моя саркофаг.
Хайнц, донеси ми пистолета.
Нейното име и адрес, ако решиш да отидеш.
Не трябва да се самонаказваш, Адам.
Защо трябва да стоиш в Берлин?
Какво те задържа тук?
Ти не си умрял все още, Адам.
Толкова е горещо тук. Защо е толкова горещо?
Това е оранжерия, Адам. - Оранжерия в пустинята, типично.
Какво отглежда той все пак?
О, пъпеши, домати, билки за кухнята.
Ей.
Днес, ти си мислеше за Гретхен.
О, не, не. Това не е толкова хубаво.
Ти нямаш право да размишляваш за Гретхен.
Тази жена имаше вяра в мен.
Адам се правеше на клоун, по време на последните й стъпки,
а тя вярваше в мен. Ти нямаш вяра на никого.
Имам вяра в теб. - Ти лъжеш.
Не, моля те.
Никой не бе в състояние да достигне до него, освен теб,
горкото дете.
То не е дете. Не го наричай дете.
Куче, той е куче. - Той пише на пишеща машина.
Той не лае вече.
Господи, ти го направи дете.
Той беше не-човек, сега е човек.
Чакай малко.
Ревнуваш ли?
Защо, не мога ли да ревнувам?
Разбира се, че ревнувам.
Ревнувам от момчето.
Ревнувам от Гретхен.
Бяхме заедно толкова време преди това.
Лаех заради теб. Все още мога да лая.
Ти не си куче.
Джина.
Кучка. Спри да лаеш.
Ти няма да заставаш между нас.
Това дете е мое.
Ние сме две кучета в пустинята.
Свалих неговата маска, и сега той иска моята сила.
Не мога да бъда истинско куче. Нито пък той.
Той е дете. Той има нужда от любов.
По-добре да не се месиш.
Продължавай, хлапе. Ще направим това.
Хайде върви, куче. Хайде, ей.
Виждаш ли тази ограда?
Ще се хванеш на оградата и ще стоиш на краката си.
Всичко е по твоя вина. Толкова направих за теб,
а сега ти ще направиш едно нещо за мен.
Ето ни. Стани.
Ох. Ах, куче, куче.
Хайде, бързо.
Добре, бил ли си някога в цирк, а?
Мечки, коне, лъвове,
всяко проклето създание на тази земя.
Дори Артър Файн може да стои на два крака.
Ти не си куче. Ти не си момче.
Хайде, хайде, хайде. Давид, Давид.
Това е всичко, скъпи. Направи го.
Давид, да.
Той е момче, Адам. Той е дете.
Казах ти, да ни оставиш на мира. Предупредих те.
И така, какво си ти? Гущер? Пиявица?
Малък плъх?
Добре.
Да, добре.
Да.
И престани.
Давид, слез. Това е достатъчно.
О, не, не, не, остави го. Той се справя.
Курва, остави ме на мира.
Давид. Давид, да, това е достатъчно за един ден.
Долу, долу, долу слизай. Долу, моля те.
Добре, стига толкова. Не съм готов още.
Не мога да го направя. Умирам.
Моля те, моля те. Моля те. Млъкни.
Виж... ме.
Виж. Виж.
Хайде, помогни ми.
Добре, хванах го. Да вървим.
Този път отиде твърде далеч, Адам. Твърде далеч.
Всичко е наред. Всичко е наред, ти се справи.
Ти си човек,
нашият човек.
Давид?
Хайде, хлапе.
Можеш да го направиш.
Хайде.
Боже мой, Адам.
Хайде, хайде.
О, добре.
Хайфа, Израел в началото на 50-те години
Връщай се в Европа, стар сапун такъв.
Моето име е Адам Щайн. Търся дъщеря ми Рути.
Джо Грачи. - О, Джоузеф.
Влезте, моля. - Да, толкова е хубаво да се запознаем.
Прекъсвам ли нещо?
Искате ли кафе?
Мисля, че трябва да си тръгнете сега.
Благодаря ви много за цветята.
Вън, моля. Моля ви, вън.
Кога? Кога... тя кога...
Кога? Когато разбрала, какво си направил.
Тогава е умряла за първи път.
И след това с всяко получавано известие, е умирала отново.
Домашния любимец на Коменданта, нали?
Ти, какво, свирел си, докато жена ти и дъщеря ти са отивали към пещите?
А? И Рути? Знаеш ли какво са направили с нея?
Къде е тя?
Там, където е тя сега, не би искала ти да си там.
Гарантирам ти това.
Знаем за теб, Адам Щайн.
Ти живееш с нацистки пари в нацистко имение.
Мога да го намеря. Мога и сам да намеря гроба.
Да не си посмял. Аз ще те заведа.
Ще дариш ли една монета?
Ето там е.
Погребват ги заедно, когато са толкова малки.
Беше момче, между другото.
Знаеш ли, странно е...
Нито веднъж не я видях да се смее.
Дъщеря на клоун, а едва успяваше да се усмихне.
Е, и?
Казват, че си бил голям актьор едно време там, а?
Хайде, давай сега.
Накарай я да се усмихне сега.
Хайде, татко.
Направи нещо смешно за малкото си момиче.
И така намерих своя дом в пустинята.
Самата Ребека Сайслинг ме посрещна в своя Институт.
И тя ме погледна в очите и знаеше, че среща своето ценно кученце.
Но съдбата си направи шега с нея. Аз живеех, а тя умря.
Момче, което не е куче, в крайна сметка.
Ще дариш ли една монета?
О, ха, да, ха.
Рути, не се плаши.
А-а, моята красива жена, Гретхен.
Стига!
Пурим? Празнувате?
О, Пурим, за сметка на онзи жалък кучи син Аман?
Ами 8-те трилиона сълзи? Кой ще плаща за това?
8-те трилиона зъби и сапунена пяна?
Кожа и кости?
Безплодната сперма, неродените деца,
ненаписаните книги, несподелените любови,
безсънните нощи, а?
Ти си Бог, който изпраща Щурмоваците,
умножава мозъчните им клетки, прави ги по-умни от нас?
Не, ще ви покажа какво празнуваме.
Швестер, коя си ти?
Рахел Швестер.
Не, дигни си ръката. Какво пише?
Шест, едно, три, четири, пет.
Тогава коя си ти?
Аз съм шест, едно, три, четири, пет.
Да. Блум, ти?
Две, четири, две, две, пет.
Да, които сме, а?
Останалите, запретнете ръкави. Вдигнете тези ръце.
Зилда, тя знае какво е правила всичките тези години.
Усмихнете се, всички вие. Това не боли.
Болеше, но вече не. Ръцете нагоре.
Тази нощ сме армия от ръце.
Извикайте своите номера. Нека знаят, че ние не сме мъртви.
Седем, шест, три, четири, пет.
Шест, едно, три, четири, пет.
Седем, едно, три, нула, две.
Осем, четири, две, девет, шест.
Седем, едно, три, нула...
Седем, едно, три, нула, две!
Покажи се. Покажи се.
Адам.
На четири крака, Адам.
Така е по-забавно.
Адам Щайн.
Най-смешният човек в Германия.
Защо си тук, Клайн?
Наистина ли мислиш,
че можеш да се отървеш от мен толкова лесно?
Бях тук през цялото време.
Аз съм част от теб.
Ти ме доведе със себе си от Берлин.
Ти ме доведе със себе си на кораба.
Докара ме в пустинята в твоя куфар.
Адам.
Какво търсиш, Адам?
Опитай се да я намериш. Рути?
Не им беше много в помощ, нали?
Жена ти и дъщерите ти.
Не се нуждая повече от теб.
Само ти и аз сме.
Ние сме едно и също.
Адам.
Имаме недовършена работа.
Не е ли време завесата да падне?
Не продължи ли Цирка на Адам твърде дълго?
Сега го направи!
Направи го. Направи го.
И ще се отървеш от мен.
Това е единственият начин.
Направи го. - Не.
Не е така.
Мислех, че ме изостави.
Бях тук през цялото време.
Ти си отиде.
Върнах се.
Института на Ребека Сайслинг си продължава както преди.
За Рахел Швестер, за Артър, и за останалите,
животът продължава.
Пророчеството на Ейб Улфовиц, обаче, се сбъдна.
той почина в съня си точно в нощта, която бе предрекъл.
В годините откакто напуснах Института,
Джина Грей не дойде нито веднъж до Тел Авив да ме посети.
Момента в който оздравях, Адам Щайн, за нея бе погребан.
Д-р Натан Грос, който имаше абсолютна вяра в моето оздравяване...
на него ще му липсвам.
Давид бе изписан през онази зима под попечителство на роднина.
Грос ме увери, че този роднина
е почтен гражданин, семеен човек,
някой способен да даде на момчето живот, какъвто аз не мога.
Липсва ми, моят Давид.
Той ми пише.
Следя неговия прогрес, и ще го посетя скоро.
Но той си има живот сега, собствен живот,
и дом, в който да порасне.
Що се отнася до мен, станах...
един обикновен човек.
Върнах се в пансиона на Рут Еделсон.
Вече не можех да симулирам заболявания,
нито собствения си свършек.
Вече не носих Клайн вътре в мен.
Живея в китна долина,
но възвишенията са си отишли завинаги.
Няма вече страшни пустини,
и вече не скачам в огъня.
Боя се, че ще се изгоря.
Да си с нормална психика е приятно и спокойно,
но няма величие, няма истинска радост,
нито ужасна скръб, която разкъсва сърцето.
Translation ZALMEN BEHAR